ORIENTE-PROVINSEN, CUBA 1943
Træer har et hemmeligt liv, -
- som kun afsløres for dem, der klatrer op i dem.
Jeg kan ikke huske min fødsel, -
- men da jeg var tre måneder gammel, gik min mor hjem til sine forældre -
- og viste mig frem som et bevis på sin ulykke.
Min barndoms pragt var helt unik -
- på grund af fuldstændig fattigdom og fuldstændig frihed.
Ude i det fri blandt træerne -
- tog hverken dyr eller mennesker notits af mig.
Min barndom var omkranset af et rum fyldt med bitre kvinder, -
- som min bedstemor hersede med. Hun var hjemmets centrum.
Hun tissede stående, samtidig med at hun talte med Gud.
Min mor var en meget smuk og en meget ensom kvinde.
Hun havde kun kendt én eneste mand: min far.
Hun havde kun nydt kærligheden i nogle få måneder.
Så opgav hun den for altid, hvilket gjorde hende meget frustreret.
Hendes kyskhed var værre end en jomfrus.
Min største oplevelse som barn kom fra himlen.
Regnen væltede ud af tagrenderne og slog mod inktaget som pistolskud.
En enorm hær marcherede hen over træerne.
Det flød over i kaskader, og tordnede ned i spandevis.
En trommekoncert af vand, der ramte vand.
Gennemblødt og ukontrolleret.
Det skabte en voldsom bølge, der fjernede stort set alt på sin vej.
Træer, sten, dyr, huse.
Det var ødelæggelsens mysterium. Naturloven.
Mens jeg så på, kaldte strømmene på mig.
Blomster har forplantningsorganer.
Børn! Er der nogen, der ved, hvad hannens forplantningsorgan kaldes?
Reinaldo?
En lang, tynd pik.
Spørg ikke, hvor hun kommer fra.
Kan I ikke se, hun er den smukkeste blomst i haven?
Godaften.
Senor Fuentes, jeg vil nødig forstyrre ...
- Hvad har han gjort? - Han har ikke gjort noget galt.
Jeg kom for at fortælle, at Reinaldo er særligt begavet.
- På hvilken måde? - Han har fornemmelse for poesi.
Derefter solgte min morfar gården, flyttede familien til Holguín, -
- åbnede en købmandsforretning og nægtede at tale med os.
Holguín havde 200.000 indbyggere og én skraldevogn.
Det bliver skægt i Velasco. Vi kan nå dertil på en dag.
- Vi tager af sted i aften. - Okay.
Tror du, du kan med hende?
- Jeg hedder Reinaldo. Hvad hedder du? - Lolin.
- Vil du danse? - Okay.
Jeg er taget med oprørerne. Vær ikke urolige. Reinaldo.
- Hvor skal du hen? - Ned ad vejen.
- Hvortil? - Velasco.
Du er da ikke fra Velasco. Hvad skal du i Velasco?
Det er der, oprørerne er. Vil du slutte dig til oprørerne?
- Ved din mor det? - Nej.
- Hvor er hun? - Hun arbejder i Miami. Vil du se?
Det vender på hovedet.
Hun er smuk.
Vil du slå dem?
Jeg kan godt lide at slå dem.
Min mor har en butik i Velasco.
Før var det min mormors butik, og inden da tilhørte den hendes mor.
Jeg har seks brødre.
Den ældste sluttede sig til oprørerne. Det gjorde den næstældste også.
Jeg er den mellemste, og jeg har ikke sluttet mig til dem.
Stop.
Tag den lige til mig.
Tag hjem. Oprørerne er ikke længere i Velasco.
Hop ned. Af sted med dig!
Og her er jeg så. På gaden med bukserne rullet op.
Når jeg hører skud, løber jeg hen over savannen mod Camino Real.
"Batista er flygtet," siger de ved indkørslen til gården.
Vi passerer de fire veje og møder den første oprørsgruppe.
De kommer til fods fra Velasco, mens de skyder op i luften -
- og råber "leve Cuba!" og en masse andre ting.
Blandt dem er du.
Jeg kalder på dig, og da du ser mig, løber du hen til mig, -
- lægger armen omkring mig og begynder at snakke med mig.
Der er flag både foran og bag ved os.
De hænger over os i buer i gaderne, -
- i telefonpælene på hovedgaden, -
- i laurbærtræerne og i husenes vinduer og døre.
Spredt ud over jorden og vajende i vinden.
Tusinder og atter tusinder af flag hængt op i selv de mindste kroge.
Røde og sorte stykker stof, farvet papir og stof, -
- for vi er allerede i Holguín.
Os under flagene, og alle råber og synger.
Foran os er flag bundet fast til kosteskafter og gulvskrubber.
Til hvad som helst.
Bilerne dytter uafbrudt,-
- og drengene står i vejkanten og ser os køre forbi.
"Der kører oprørerne!" er der en, der råber.
Alle stimler sammen om dig. Selv luderne kommer herhen.
En af dem siger: "Hvor er han ung. Han har ikke engang skæg."
Du ser på dem og begynder at grine.
Flag. Flag.
Det er de seks områder, vi bør rette vores arbejde mod.
Det var alt for i dag.
UNGE FORTÆLLERE
Da min mor slog mig, -
- bandede hun og råbte mod himlen: "Jeg vil væk herfra!"
Men jeg var ikke sikker på, at det var det, hun ville.
Som hun stod dér over mig, lignede hun en træstamme.
Hvis det ikke havde gjort så ondt, -
- ville jeg have bedt hende om at slå mig igen endnu hårdere.
Derefter blev hun smuk.
Hun er køn i den nederdel og blusen, hun havde snuppet fra sin søster.
Jeg ønskede, at hun ville tilgive mig.
Jeg havde lyst til at sige: "Hvor ser du dejlig ud, mor.
Du ligner sådan en kvinde, man kun ser på julekort."
Men jeg sagde ingenting, for jeg havde en klump i halsen.
- Det var flot. Hvad hedder du? - Reinaldo Arenas.
- Hvem har skrevet det? - Det er fra min roman.
- Hvad hedder den roman? - "Sang fra Kilden".
- Studerer du? - Jeg læser til jordbrugsøkonom.
Har du lyst til at arbejde på Hovedbiblioteket?
Lønnen er ikke særlig høj, -
- men du har adgang til alle de bøger, du har lyst til at læse.
Det vil jeg meget gerne. Mange tak.
Tak.
- Vil du have et lift? - Jeg skal til Boyeros.
Hej.
Kan du lide den? Den har tilhørt Errol Flynn.
Hvis du ikke tror på mig, så kig i handskerummet.
Pas på det.
- Vil du med i biografen? - Hvad?
Vil du med i biografen?
Av, for satan!
Du er alligevel fladrøvet.
Ud.
Idiot.
I lørdags tjente jeg 100 pesos på at lade ti balletdansere sutte den af.
- Er du så ikke bøsse? - Ikke når jeg gør det for penge.
- Kender du ham? - Nej.
- Du må undskylde det forleden. - Glem det. Jeg hedder Reinaldo.
- Pepe. Vil du have en is? - Ja tak.
De har kun vanille i dag.
En bananasplit med pistacie.
En is.
- Hvor kommer du fra, Reinaldo? - Oriente. Betyder det noget?
Nej.
- Hvad laver du? - Jeg arbejder på Hovedbiblioteket.
Men jeg vil gerne være forfatter.
Din stakkel.
En bondedreng i Havanna, som vil deltage i revolutionen.
- Hvor er din mor? - Ude at købe ind.
Kom.
Hun siger, den virker, men en af tasterne sidder løst.
Hvordan skal jeg takke dig?
- Hvad laver du? - Hvem bestemmer?
Det gør du, fordi du er judo-ekspert.
- Kysser du ikke på munden? - Kun når jeg er forelsket.
Der er ti minutters gang til stranden -
- og halvanden kilometer til la Concha.
Det er helt perfekt.
Du skal dele badeværelse med hende.
Sengetøjet bliver skiftet hver anden uge, -
- og du sørger selv for håndklæder.
Jeg tager det.
- Vil du ikke høre prisen? - Jeg har alligevel ikke råd.
30 pesos om måneden.
Ingen gæster og ingen musik efter 22.
30.
Tak.
- Jeg vil gerne indsende det her. - Læg det ned i kassen.
- Vil du have en cigaret? - Nej tak.
- Hvad læser du? - "Historien om Laarillo de Tomes".
Hvem har skrevet den?
Der er ingen forfatter. Han er anonym.
Der må da være en forfatter.
Ja, men man ved ikke, hvem det er.
Okay.
- Har du andre bøger? - Ja, mange.
Jeg plejer at sidde her og læse, for så kan jeg være alene.
- Så må jeg hellere gå. - Nej, jeg er alligevel på vej hjem.
- Bor du i nærheden? - Ja.
Har du lyst til at komme over og lytte til noget musik?
Hvad?
Jeg har nogle franske plader, du måske vil synes om.
Jeg har Edith Piaf ...
... og Jacques Brel ...
Hvad fanden går der af dig?
Tag bogen med dig.
Jeg håber, din pik falder af, bøsserøv!
Mine damer og herrer, vi er nu nået til det store øjeblik.
Førstepræmien går til ...
... "Livet i Candonga" af Eequiel Vieta.
Og æresprisen går til ...
... Reinaldo Arenas for "Celestino før daggry".
Tak, fordi I kom. Giv deltagerne en stor hånd.
Tillykke. Du er blevet inviteret hen til Leama Lima.
Godaften.
Han rejste, efter at hans bror havde lavet en film. "P.M.".
Broren måtte også rejse. Det var ellers en enkel film.
Bare nogle mennesker, der dansede og drak sig fulde.
Den var ikke dømmende.
Kunstnere er farlige for et diktatur.
Vi skaber skønhed, og skønhed er fjenden.
Kunstnere er eskapister.
Kunstnere er kontrarevolutionære, så nu er du kontrarevolutionær.
Ved du hvorfor?
Fordi der er en mand, som ikke kan herske over skønheden, -
- og derfor vil han udslette den.
400 års cubansk kultur er ved at forsvinde, og folk billiger det.
Hvad er der sket med din læbe?
Jeg mødte nogen, der ikke kunne lide fransk musik.
Pas på.
Behold den bare. Han ville have ønsket, at du fik den.
Der er 150 bøger, som indeholder alt, hvad litteraturen kan tilbyde.
Man behøver ikke læse andet end dem.
- Hvilken en bør man begynde med? - Biblen.
Kroketter! María Luisa ...
Lad os se engang.
De her kroketter klistrer ikke fast i ganen.
- De er lækre. - Hvad er der i dem?
Det spørger man ikke om. Vi er gået over til international mad.
Tilbage til Biblen. Den er mere interessant.
Jeg prøver ikke at omvende dig. Bare læs den som en roman.
Jeg giver dig fem bøger. Nej, jeglånerdig fem bøger.
Når du afleverer dem, får du fem mere.
"Moby Dick", Melville.
Robert Louis Stevenson: "Skatteøen".
Proust: "På Sporet af den Tabte Tid".
Kafka: "Forvandlingen". Flaubert: "Følelsernes Opdragelse".
María Luisa, kaffe, tak.
En, to, tre ...
... fire, fem.
Reinaldo, vi har begge to læst din bog, -
- og vi mener, den er meget bedre end den, der vandt førstepræmien.
De har frarøvet dig førstepræmien.
Men man kan jo altid gøre det bedre.
Hvis du tillader det, vil Virgilio gerne hjælpe dig.
Lige nu er den god, men hvorfor ikke gøre den bedre?
Andenpræmien bliver også udgivet.
Vi mener begge to, at du er født til at skrive.
Du kan ikke være forsigtig nok. Den her er det eneste, du behøver.
... hvis du betragter de store firben, skifter de form ...
- Hvor er Pepe? - Han henter forsyninger.
Jeg behøver ikke arbejde i dag. Lad os hente Nicolás og Juan.
Se her, Tomás. "Celestino før daggry".
Jeg takkede Virgilio for bogen. Han har hjulpet mig meget.
- Mine brødre er også forfattere. - Pepe, det er Brontë-søstrene.
PLIGTEN BEGYNDER DER HVOR VENSKABET ENDER
Leama er katolik, Virgilio er ateist.
Hvad har de så tilfælles ud over at være bøsser?
Leama skriver alt i hånden.
Det kaldes intellektuel ærlighed.
Det forstår jeg ikke.
Hvis du læste deres bøger, -
- ville du måske have noget begavet at sige om dem.
Se dér.
Giv ham cigaretterne.
Hvem vil have cigaretter?
Bøsserøve.
Mariquita ... Mariquita ...
... få ham til at spise hestepæren.
- Velkommen til vores picnic. - Bliv dér.
- Hvad vil I? - Hold kæft.
Jeg vil have, at Carlos visiterer ham dér.
- Hvorfor? - Måske er han bevæbnet.
Han har jo ikke tøj på.
Hvad hedder du?
Hvad jeg hedder?
Fran Kafka.
Du er sjov.
Tror du, jeg er uvidende? Lad os se, hvor meget I ved.
Kender I et sted ved navn Isla de la Juventud?
Nej?
Så kan du måske fortælle mig ...
... hvornår du sidst blev bollet i røven.
Sidste gang? Det kan jeg ikke huske.
Kan du ikke?
Men jeg kan godt huske sidste gang, du blev.
- Hvornår var det? - Sidst du bandt dit snørebånd.
Okay ...
Rolig ...
- Har du en cigaret? - Ja, det har jeg.
I kølvandet på begejstringen over den officielle revolution -
- fulgte også en seksuel revolution.
Men militarismens trommer -
- forsøgte stadig at overdøve poesiens rytme.
Når jeg ikke var på biblioteket eller deltog i demonstrationer, -
- var der tre ting, jeg holdt af i 1960'erne.
Min skrivemaskine, -
- som jeg flittigt sad foran som en musiker ved sit klaver, -
- tidens ungdom, hvor alle var klar til at løsrive sig, -
- og til sidst: udforskningen af havet.
- Der er fire typer bøsser. - Er der?
Hvilke?
Først er der ham med halsbåndet.
Han skjuler ikke, at han er bøsse.
Hans seksuelle behov er grænseløst, -
- så derfor bliver han hele tiden anholdt.
Systemet har givet ham et halsbånd på, -
- så de kan sende ham i rehabiliteringslejr.
Nummer to er den almindelige bøsse, som kun omgås andre bøsser.
Han har et job, drikker te med sine venner, -
- skriver digte og har kun forhold til andre mænd.
Han tager aldrig chancer og lærer aldrig rigtige mænd at kende.
Den tredje type er skabsbøssen.
Han er gift og har børn, -
- og han går stadig med den ring, han fik af sin kone.
De er svære at få øje på, men der er én her.
Ti nu stille.
De gør ofte nar af andre bøsser.
Den fjerde type er overbøssen.
Et produkt af et kommunistisk land som vores.
På grund af nærheden til vores leder eller hans sikkerhedsarbejde -
- kan han tillade sig åbenlyst at være bøsse, -
- rejse meget og gå med smykker og dyrt tøj.
Han har endda privatchauffør.
Stop!
Reinaldo!
Vil du have et lift?
- Hvor skal I hen? - Bare tag plads.
Godmorgen.
Vi tager en lille genvej, så I kan se en del af Havanna, -
- som de færreste turister får lov til at opleve.
Politiaktionerne begyndte for alvor.
Grusomheden eskalerede for hver dag, der gik, -
- men undertrykkelsen ansporede os kun.
Sex blev et våben, vi kunne anvende mod regimet.
Lad mig spørge jer: Kan et land, -
- der har ofret så mange helte for at opnå frihed, -
- et land, der har givet så mange modige unge mennesker, -
- tolerere sådan er respektløshed?
Denne opførsel er selvsagt et resultat af kapitalismen, -
- og bag den står en lille gruppe, -
- hvis eneste formål er at smitte andre.
Men de får ikke lov til at sprede deres løgne -
- og udbrede deres tilbøjeligheder.
Det er alle cubaneres ansvar at afsløre de asociale elementer, -
- som truer vores frihed.
Deres livsstil frister vores ungdom -
- og truer med at gøre den til dovne og forvirrede udskud.
Men jeg lover jer, at gaderne snart vil være rene igen.
Vores ord og ideer vil blive renset for de reaktionære elementer, -
- som ville have misdannet ungdommen i dette land.
Dette lover jeg jer.
Med revolutionen: alt!
Mod revolutionen: intet!
Revolutionen var tydeligvis ikke for alle.
Mr. Herberto Zorilla Ochoa, kender De straffelovens artikel 243?
Ja.
Hvad står der i straffelovens artikel 243?
At forsamlinger med mere end tre personer er ulovlige.
Alligevel var I over 20 personer hjemme hos Dem den 10. juli.
- Hvad lavede I? - Læste digte op.
- Hvis digte? - Mine egne og andres.
Er De sikker på, at det ikke bare var en undskyldning for -
- at læse kontrarevolutionær propaganda?
Ja.
Mr. Zorilla, kan digte være propaganda?
- Det kan de vel. - Men ikke Deres digte?
Nej.
Hvem var til stede ved denne såkaldte digtoplæsning?
Nogle venner ... andre forfattere.
Siger navnet José Leama Lima Dem noget?
Virgilio Pinera? Deres kone Fina?
- Ja. - Var de til stede?
Ja, det var de.
Er De klar over, at Leama Lima og Virgilio Pinera er homoseksuelle?
Ja.
Jeg er klar over mine fejl.
Jeg er klar over, at jeg har begået alvorlige lovovertrædelser.
Fejl, som fortjener en streng straf.
Men jeg må sige, at jeg i dette lokale ser -
- mange kammerater, der ligesom jeg er vildfarne.
Deres ideologi er vaklet, og de har begået lignende fejl.
Fejl, som også fortjener ...
... en streng straf.
Undskyld, jeg kommer for sent.
Telefonen ringede for en time side.
De sagde, de er på Hotel Nacional, og at de rejser i dag klokken 16.
- Var det alt? - Det er Leama Limas venner.
- Reinaldo? - Ja.
Jeg hedder Jorge Camacho. Det er min kone Margarita.
Tag plads.
Vi bor i Paris. Jorge er maler ved en forestilling i Salon de Mayo.
- Vi beundrer dit arbejde. - Mit arbejde?
Vi købte din bog, og Jorge sad og læste hele natten.
Han sagde, det var den bedste barndomsfortælling, han har læst.
Læg venligst bogen væk.
- Taler I fransk? - Naturligvis.
Vi har fulgt retssagen mod Zorilla i aviserne, -
- og vi har hørt om Mira Flor og Isla de la Juventud.
De steder har sådan nogle smukke navne, -
- men i virkeligheden er det koncentrationslejre -
- for homoseksuelle og politiske afvigere ...
... og alle andre, der går i for stramme bukser.
Hvordan kan vi hjælpe dig?
Mit nye manuskript er blevet censureret.
- Tag det med jer. - Vi rejser om to timer.
To?
Okay.
Du må komme og besøge os i Paris.
Jeg kommer nok ikke til at rejse så meget lige med det første.
Men en dag dukker jeg op. Om jeg så skal svømme.
Reinaldo!
- Margarita er gået ind. - Jeg troede, I var taget af sted.
Men jeg vidste, I var her.
Giv mig pakken.
Vi har en ven på den franske ambassade.
Hvis du får brug for noget, ved hun, hvor vi er.
- En lille gave fra Margarita og mig. - Tusind tak, Jorge.
- Hvilken slags billeder maler du? - Det må du selv komme og se.
- Måske kan du en dag skrive om dem. - Det håber jeg.
DEN 26. OKTOBER 1974
Må jeg godt få min drage?
Skrid. Du havde nær slået mig ihjel.
- Giv ham nu dragen. - Skal han have dragen?
Synes du, han skal have dragen igen?
Hvad laver du, Pepe?
Skrid!
Værsgo.
Undskyld ...
Der er nogle drenge, der har taget mine svømmefødder og mit tøj.
- Kan du genkende dem? - Nej, men det gør ikke noget.
- Sæt dig ind i bilen. - Det gør ikke noget.
Sæt dig nu bare ind i bilen.
Dér er de.
Kom herhen.
Har I noget, der tilhører ham?
Se på ham.
Giv mig jeres id-kort.
Jeg ville aflevere det til politiet.
Den bøsserøv og hans venner prøvede at gramse på os.
Vi tævede dem, og så stak de af.
- De forulempede os. - Er I sikre på det?
- Du er anholdt. - Hvorfor?
Fordi jeg siger det.
Lugardo Barnet!
- Pedro, hvad laver du her? - Jeg bor herhenne.
Jeg har brug for et håndklæde eller en T-shirt.
Jeg har brug for et skjulested. Jeg må væk herfra.
Hvad har du gjort?
De sagde, jeg har forulempet nogle børn, men de var ældre end mig.
Har du hørt fra Tomás?
Han blev dræbt, da han prøvede at flygte fra en arbejdslejr.
- Jeg hører, politiet er efter dig. - De troede, jeg var en anden.
Du har to muligheder:
Du kan tage til den amerikanske flådebase i Guantánamo -
- eller prøve at flyde til Florida. Der er knap 150 kilometer.
Det tager et par dage, hvis strømmen er god.
Jeg har gemt en slange fra bilen. Den kan du få.
- Hvem er det? - Pepe. Du må undskylde det i dag.
Hvad vil du?
- Hvor skal du hen? - Det ved jeg ikke.
- Hvor har du været? - Jeg tager af sted nu.
- Hvordan? - Med en luftslange.
Du drukner.
- Vil du hjælpe mig? - Ja.
Så giv mig alle de penge, du har på dig.
Du kan sælge mit tøj. Giv mig nu dine penge.
Har du flere? Giv mig dem.
Tag alle mine ting. Du kan bo her, hvis du vil.
- Reinaldo. - Ja?
- Jeg kender nogle, der kan hjælpe. - Hvem er de?
Det ved du godt. Du må ikke rejse.
- Reinaldo. - Jeg rejser. Du hører fra mig.
Reinaldo?
Ville du blive ked af det, hvis jeg døde?
Havanna, Parque Lenin, den 15. november 1974.
Til Røde Kors og Unesco.
Jeg har længe været offer for det cubanske systems forfølgelse.
Jeg må skjule dig.
Alle mine venner er blevet tvunget til at komme med oplysninger om mig.
Mine breve er blevet opsnappet og mit værelse ransaget flere gange.
Mit arbejde er blevet konfiskeret, og i øjeblikket er mit liv i fare.
Systemet har med alle midler prøvet at rydde mig af vejen.
Sidste forsøg var at anklage mig for forulempelse af mindreårige, -
- korruption og udgivelse af mine bøger i udlandet.
Et billede af dig, hvis du glemmer, hvordan du ser ud.
- Og "Liaden". - "Iliaden", Juan.
- Her er pillerne. - Hvad er det?
Det ved jeg ikke, men de gør dig glad.
- Kan man dø af dem? - Ja, hvis man tager nok af dem.
Det lykkedes mig at flygte, da jeg skulle flyttes til et andet fængsel.
Jeg er desperat og skriver dette i al hemmelighed.
Jeg vil skynde mig at sige, at dette er sandheden, -
- for jeg kan senere blive tvunget til at sige det modsatte.
Hej, jeg vil gerne bede om to kroketter og noget at drikke.
Har du ild?
Ja.
Har du en cigaret?
- Hvad hedder du? - Adriano Faustino Sotolongo.
Hvor har du det navn fra, Reinaldo? Du er da Reinaldo Arenas, ikke?
Flot arbejde.
Det er Reinaldo Arenas. En fugl, vi fangede ovre i parken.
Ud med dig.
Kom så, din bøsserøv.
Så skal du se, hvad der venter dig derinde.
Jeg ankom ikke til El Morro som politisk fange eller forfatter, -
- men som voldtægtsforbryder, morder og CIA-agent.
Dette og virkningen af pillerne gjorde mig fuldstændig afslappet -
- og indgød respekt hos de rigtige mordere og voldtægtsforbrydere -
- og almindelige kriminelle, som slog hinanden ihjel uden grund.
En himmel oplyst af lyn -
- blev erstattet af blinkende elektrisk lys, -
- som gjorde det umuligt at glemme, hvor jeg var.
Jeg troede, jeg kunne være anonym, -
- men de indsatte ved alt. Især om hinanden.
De fandt hurtigt ud af, -
- fra vagterne eller inspektøren, som selv var morder, -
- at jeg var forfatter.
- Vil du skrive et brev for mig? - Hvad?
Du får to cigaretter for det.
- Carlota ... - Skriv, at jeg savner hende.
Med dine eller mine ord?
Undskyld.
Det rygtedes over hele fængslet, at jeg var forfatter.
Fra El Morros 17 celler og fra dem, der ikke kunne se mig, -
- strømmede anmodningerne ind i form af sæbekugler i snor, -
- som de indsatte kunne få hen til min celle.
Det blev kaldt "posten".
Jeg havde aldrig før skrevet så meget, -
- og det indbragte en større samling cigaretter, -
- som skaffede mig papir og blyanter til min egen bog.
Den skrev jeg midt i al råberiet.
Cubaneres natur er at være larmende.
De er hverken i stand til at nyde eller lide i stilhed.
Selv solen var rationeret, men en gang om måneden -
- forvandlede alle de homoseksuelle El Morro til en natklub.
Leonardo da Vinci var homoseksuel.
Det samme var Michelangelo, Sokrates, Shakespeare -
- og mange andre af dem, der har skabt det, vi kalder skønhed.
Bon Bon, El Morros hjerteknuser, var ikke anderledes.
Hun var så glamourøs, at når hun passerede én, -
- var det som at se en film.
Bon Bon var også berømt for noget andet.
Han var en af de transportører, - som, grundet heftig aktivitet, -
- kunne gemme de utroligste ting langt oppe i endetarmen.
Selv under en grundig undersøgelse.
Jeg har hørt, du kan få ting ind og ud herfra.
Vil du transportere noget for mig?
Han benægtede det naturligvis.
Jeg aner ikke, hvad du taler om.
Men enhver røv er til salg.
Efter tusind cigaretter og fem ture -
- havde Bon Bon smuglet min roman ud af El Morro.
Nej, I må ikke sætte mig derind!
I må ikke sætte mig derind!
Hvorfor?
Åbn døren! Åbn døren!
Åbn døren!
Hvorfor gør I det her?
Rolig ...
Åbn nu døren, for Guds skyld!
Ud!
Jeg følte en ubeskrivelig tristhed, da jeg så min mor i den skjorte.
Hun krævede, at jeg kom hjem og sagde, jeg ikke havde noget valg.
Jeg samlede min styrke...
Skal jeg tage med dig hjem efter to år i fængsel?
Jeg vendte min mor ryggen og stak af.
Bare se, hvordan det er gået dine venner.
Jeg vil altid huske hende, som hun stod dér.
Jeg havde lyst til at løbe tilbage og omfavne hende, -
- men i stedet løb jeg hen til nogle sorte mænd, der spillede volleyball.
Hvem vækker mig af denne drøm ...
... som er et mareridt?
Som også er et mareridt...
Ud!
Sandheden er, at man ikke kan rehabilitere en bøsse.
Hvor mange gange har vi konfiskeret det kontrarevolutionære lort?
Er du ikke klar over, at det kan koste dig livet?
Vi kan få dig til at forsvinde ...
... eller du kan være en fri mand i morgen.
Det er op til dig.
Men hvis du bliver ved med at skrive, holder du ikke længe.
Du får fem minutter til at bestemme dig.
Det tager en bøsse længere tid at bestemme sig, -
- når han ser en fængselsbetjent stå og tage sig selv i skridtet.
Hvad siger du så?
Må jeg få et stykke papir og en blyant?
Alt det, jeg har skrevet indtil nu, er noget bras.
Jeg anklagede mig selv for at være forræderog kontrarevolutionær.
Og alt imens jeg betragtede hans store projektil, -
- takkede jeg regeringen for betjent Victors storsindethed.
Jeg tager afstand fra min homoseksualitet.
Jeg er blevet til en mand, -
- oplyst af denne revolution.
Godt.
Vældig godt.
Sådan opfører en rigtig mand sig.
Jeg var nær besvimet, da jeg mærkede hans lem mod mit ansigt.
De fem minutter er gået.
Du får masser af omtale, men dine venner ...
... hvor er de nu?
Pepe Malas er din ven. Ham stoler du på.
Hvorfor er han ikke her sammen med dig?
Kender du den her bog?
Den var det eneste bevis på, at jeg levede.
Jeg har aldrig set den før.
Den er blevet udgivet i Frankrig ...
... uden tilladelse fra Forfatterforeningen.
Derfor må du have fået nogen til at smugle den ud for dig.
Du har ikke været i Frankrig, vel?
Det burde jeg måske snarere diskutere med Forfatterforeningen.
Munden ...
Munden ... Munden!
Luk munden.
Nu lukker jeg øjnene, og så er du væk.
Du er væk.
Revolutionen vil kunne drage nytte af dit talent.
Du kunne jo skrive taler eller et brev til dine venner, -
- hvori du fortalte dem, hvor godt du bliver behandlet.
Det ville da være en god start.
Troede du, det var mig, der stak dig?
Nej, jeg troede, det var Pepe.
- Kan du bebrejde ham det? - Ja.
Og jeg vil bebrejde ham det resten af mit liv.
Se her.
Den her bog ...
... vandt prisen for bedste udenlandske roman i Frankrig.
Og jeg har ikke engang noget sted at bo.
Hvad skal jeg gøre?
- Du er heldig. - Er jeg?
Kan du huske maleren Blanca Romero?
Hun bor på Hotel Clarita ved siden af Santa Clara-klosteret.
Blanca ville gerne have et vindue. Vi troede, muren vendte ud mod gaden.
- Vi sælger det på det sorte marked. - Er det din overraskelse?
Og noget mere.
Vi flyver til Miami i den her.
- Tager du gas på mig? - Nej.
Det er min ven Armando. Han kan ordne alt.
Han har hentet elektricitet ude fra gaden.
Jeg kender ham godt fra fængslet.
Der er plads til tre passagerer, -
- så vi trækker lod om ...
Blanca er sikret en plads.
Vi andre trækker lod. Kønnet spiller ingen rolle.
Vi har brug for hjælp, for vi er kun seks.
Der er kommet nogen.
Hun er sådan en sæk.
Hun hader mig ligesom min mor.
Hvorfor tror du, din mor hader dig?
Hun anbragte mig på en institution, så hun slap for at brødføde mig.
- Hvad? - Hun anbragte mig i Maorra.
Hendes egen søn.
Hun er præcis ligesom hende.
Du kan sove her, så tit du har lyst. Bare rolig, vi er kun venner.
Værsgo ... et tæppe ...
Jeg har ikke andet end en bog.
Kan du huske, du spurgte til den for længe siden?
- Er det din bog? - Ja, og nu er det din.
Tak.
Hvorfor skriver du?
Hævn.
- Kan du lære mig at skrive? - Det ved jeg ikke, Láaro.
Hvor er himlen smuk.
Jeg vil dø i aften.
I det åbne hav med ansigtet op mod himlen.
Når dødskampen blot føles som en drøm.
Og sjælen, som en fugl, stiger op og flyver væk.
Hvem er det?
Manuel Gutiérre Nájera. Mexicaner.
Du er forfatter, selvom du ikke skriver.
- Forstår du, hvad jeg mener? - Ja.
Forstår du mig?
Se lige dér!
Hvis der er andet, du har brug for, skal du bare sige til.
- Hvad laver den stikker her? - Han har propanet.
Tag fat i hans ben.
Den er din, hvis du lukker mig ud.
Bind rebene op, så kommer du med til Miami.
Tak for hjælpen.
Hjælp! Vågn op!
Vi ses på Times Square, bøsserøve!
Láaro?
Prøv at sælge det her, så du kan købe nogle citroner.
Og noget te.
Og noget papir.
- Er det det hele? - Ja, og køb noget til dig selv.
- Har du set Láaro? - Han har været væk i to uger.
Han er nok på den peruanske ambassade.
Fidel har udtalt, at alle har lov til at rejse.
Han blander systemkritikerne, de homoseksuelle og de sindssyge.
Man kan hente sin udrejsetilladelse på den lokale politistation.
Man skal bare sige, man er kriminel, homoseksuel eller sindssyg.
- Det er en fælde. - Måske.
Næste.
- Hvad er dit navn? - Reinaldo Arenas.
- Hvorfor ønsker du at rejse? - Jeg er homoseksuel.
Hvor samler du mænd op?
Foran Hotel Plaa, ved El Prado, La Sortija ...
Hvilken samlejestilling foretrækker du?
At ligge på alle fire og få den bagfra.
Gå!
Meld dig ved Abreu Fontan.
Den, der ikke har revolutionære gener.
Den, der ikke har revolutionært blod.
Den, hvis sind ikke egner sig til revolutionen.
Den, hvis hjerte ikke egner sig til revolutionens heltemod.
Dem ønsker vi ikke her.
MARIEL HAVN, CUBA, MAJ 1980
Hvad laver de?
De har en liste med dem, der ikke må komme ud.
- Hvem, for eksempel? - Aner det ikke.
- Har du noget at skrive med? - Nej.
Har du noget at skrive med?
Lov mig, at du ikke tager dine venner med herhen.
Jeg kan sagtens lave mad.
- Hvad koster den? - 350 om måneden plus forbrug.
Forskellen mellem kommunisme og kapitalisme er, -
- at når kommunismen sparker én irøven, skal man være glad.
Når kapitalismen gør det, er det tilladt at skrige.
Jeg hedder i øjeblikket Reinaldo Arenas.
Jeg er forfatter, eksilcubaner, og jeg bor i New York.
Jeg skriver og prøver at overleve.
Justitsministeriet har givet mig status som "statsløs", -
- så juridisk set eksisterer jeg ikke, og jeg har ikke noget fædreland.
Jeg er ikke kristen, men homoseksuel. Samtidig er jeg modstander af Castro.
Det gør, at jeg aldrig nogensinde vil få udgivet en eneste bog, -
- og at jeg altid vil leve afskåret fra ethvert samfund.
Det er så mit liv, eller noget af det i hvert fald.
Den her hat minder mig om mit liv som bonde.
En dag min mor og jeg kom gående langs floden, -
- dukkede der pludselig en flot mand med hat og sort hår op.
Min mor blev rasende og begyndte at bande og svovle.
Hun kastede sten efter ham, men manden gik hen til mig.
Han gav mig to pesos, og det var en hel formue dengang.
Det var jo i 1948.
Jeg fandt senere ud af, at manden var min far.
Det er så det, jeg spiser. Avocado, spinat ...
Det her er papaya, som jeg kun kan spise som mos.
Jeg tror aldrig, jeg er kommet af med min barnlige væremåde.
Jeg er stadig et barn, som godt kan lide at lave sjov.
Desuden er det lettere for en enlig at spise sådan noget mad, -
- for når jeg sidder og skriver og åbner et glas babymad, -
- er maden klar på et par minutter.
Sådan.
Så forsvinder det onde.
Har du udgivet mange bøger i Cuba?
Det er kun én af mine bøger, der er blevet udgivet i Cuba.
Resten er blevet udgivet i udlandet.
- Goddag, mr. Greenberg. - Glædelig yomtov.
- Tak. Nu skal jeg tage den.
- "Dørmanden"? - Kom. Jeg har pause.
Skriver du på en bog?
Láaro?
- Hvad skete der? - Jeg smadrede bare et glas.
Lad nu være.
Jeg prøver jo bare at hjælpe.
Hvad er der i vejen, Rey?
Du er som en ko, der giver mælk for derefter at vælte spanden.
Døren er derhenne, dørmand.
Bare gå. Jeg vil ikke se dig mere.
Jeg er træt af at bo sammen med en idiot som dig.
Bare læg nøglen på bordet.
Månen bader Døden i et lys, -
- der får ham til at ligne en hvid stjerne, -
- som funkler i baghaven.
Det er fra min cykel.
Rey! Åbn døren!
Rey? Rey?
Reinaldo? Reinaldo?
Hvordan har du det? Op med dig.
- Hvor skal jeg hen? - Hjem.
Til Cuba?
Først skal du hjem til lejligheden. Nu skal jeg hjælpe dig.
Sådan.
Er det dine ting?
Har du det godt?
Tænk, at de sender dig hjem.
- Er du forsikret? - Ja.
Det er jeg ikke. Husk planten.
Jeg går gennem gader, -
- der giver efter for overbelastede kloakker.
Forbi bygninger, man må undgå, fordi de vælter ned over én.
Forbi truende ansigter, der undersøger og dømmer én.
Forbi lukkede butikker, lukkede markeder, -
- lukkede biografer, lukkede parker, lukkede cafeer.
Nogle af dem har støvede skilte med forklaringer:
"Lukket på grund af renovering." "Lukket på grund af ombygning."
Hvornår er renoveringen forbi? Hvornår er ombygningen forbi?
Hvornår begynder den?
Lukket. Lukket. Lukket. Alt er lukket.
Jeg kommer frem, låser de mange hængelåse op -
- og løber op ad trappen.
Dér står hun og venter på mig.
Jeg fjerner omslaget og betragter hendes støvede og kolde former.
Jeg fjerner støvet og kærtegner hende med min hånd.
Jeg børster hendes ryg, hendes krop og hendes sider rene.
Jeg føler mig desperat og lykkelig sammen med hende.
Jeg lader hænderne glide hen over hendes taster, og så begynder det.
Med en klimprende lyd begynder musikken lige så langsomt.
Snart hurtigere og nu med fuld hastighed.
Vægge, træer, gader, katedraler, ansigter og strande.
Små og store celler.
En stjerneklar nat, bare fødder, nåletræer, skyer.
Hundreder, tusinde, en million papegøjer og en klatreplante.
Det hele kommer hen imod mig.
Væggene breder sig ud, taget forsvinder, og man flyder.
Rykket op med rode, slæbt af sted.
Opløftet, båret, udødeliggjort, frelst.
Det hele takket være den spinkle rytme.
Musikken. Den konstante klimpren.
- Fik du det hele? - Ja.
Giv mig et glas og et sugerør.
- Hvor er sugerøret? - Hvad?
- Hvor er sugerøret? - Nå ja.
Vil du gøre det?
La ...
Der er noget, jeg gerne vil vise dig.
Se ...
Det er "Dørmanden".
"Til Láaro. Det er hans roman."
Den er lige udkommet. Du må gerne få alle pengene.
Det er min bog, Rey.
Du stjal den, og nu vil du fornærme mig ved at betale mig for den.
Okay, undskyld. Tak skal du have.
Giv mig et glas ...
Den her pose er vigtig, Láaro.
Bare spis det. Du har mere brug for det end mig.
Du må love mig en ting, Láaro.
Jeg vil ikke vågne op på et hospital.
Lov mig det.
Det lover jeg.
- Er du sikker? - Ja.
Okay?
Undskyld.
Sådan ...
Må jeg få glasset?
Jeg vil gerne have, at du sender dem her.
Det her er til min mor.
Det her er til The New York Times.
Margarita og Jorge Camacho.
Miami Herald.
Og det her er til dig ...
... men du skal ikke åbne det.
Send det til dig selv, og åbn det derhjemme.
Jeg har aldrig mødt en dreng ...
... der var så ægte som dig, Láaro.
Aldrig.
Læs noget for mig.
- "Havet min Elskede". - En anden én. Hvor er mit glas?
Læs noget andet.
Jeg er ...
... drengen med det runde, snavsede ansigt, -
- som står på gadehjørnet og spørger: "Kan De undvære lidt småpenge?".
Jeg er drengen med det snavsede ansigt, -
- som på afstand betragter togvognene, -
- hvor de andre børn springer rundt og råber.
Rey? Rey?
Jeg er den utiltalende dreng med det runde, snavsede ansigt, -
- som foran gadelygterne og kvinderne, som også er oplyste, -
- og de små piger, som synes at svæve, -
- krænkende stikker sit runde, snavsede ansigt frem.
Jeg er evighedens vrede og ensomme barn, -
- der krænker dig som evighedens vrede barn og advarer dig:
Hvis du hyklerisk klapper mig på hovedet, -
- snupper jeg din tegnebog.
Jeg er evighedens barn foran billedet af truende rædsel, -
- truende spedalskhed, truende lopper, -
- af lovovertrædelser og den truende kriminalitet.
Jeg er det frastødende barn, der sover i en papkasse og venter, -
- i vished om, at du vil ledsage mig.
Reinaldo døde i 1990 som 47-årig.
Tre år efter hans død blev hans bog, "Før Mørket Falder På", udgivet.
Oversættelse: Mette Stepnicka Scandinavian Text Service